‫בהתחלה זה פשוט.
‫הבית הוא המקום היחיד שאתה מכיר.
‫וכולם שם הם המשפחה שלך.
‫הבית הראשון שלי היה מלא בחתולים.
‫ואני כלבה.
‫לחתולים היו ציפורניים חדות, ‫והם השמיעו גרגור מצחיק
‫כשהם היו שמחים.
‫לחתלתולים הייתה אימא חתולה,
‫ולי הייתה אימא כלבה.
‫חשבתי שאלה החיים הכי טובים שיש.
‫כשגדלתי, הקמנו בית יחד.
‫היינו מאושרים.
‫לזמן מה.
‫תראה אותם.
‫לא אמרת לי שיש כל כך הרבה!
‫תפוס אותם!
‫- היי! ‫- מצאתי אחד פה.
‫הם מהירים!
‫תפסתי אחד.
‫שם!
‫היי, יש פה גם כלבים.
‫אחי!
‫יש פה המון.
‫- תפסתי עוד אחד. ‫- אחותי!
‫תפסתי.
‫זה פיטבול בוגר.
‫הנה.
‫להירגע.
‫תפסתי אותה.
‫אימא!
‫- אני יוצא. ‫- בואי...
‫תביא ארגז גדול יותר!
‫אני יוצא.
‫אימא?
‫לא ראיתי אותה שוב.
‫דנוור, קולורדו
‫אני לא יודעת מה היה קורה לי
‫ללא אימא חתולה.
‫ומיום ליום,
‫לאט לאט,
‫אימא חתולה הפכה לאימא שלי.
‫- היי. ‫- היי.
‫זה ממש כאן.
‫טוב. יצאנו מהעבודה מוקדם בשביל...
‫מה, לעשות פריצה?
‫זאת לא פריצה, אוליביה.
‫זאת הסגת גבול. יש הבדל.
‫טוב. שנתיים מאסר במקום שש. הבנתי.
‫- אני בסדר. ‫- בואי כבר.
‫אל תגידי שכשבחור ‫מציל חתלתולים זה לא סקסי.
‫לא אמרתי. רק אמרתי שאתה לא סקסי.
‫תודה. מכאן.
‫- בואי. הם פה למטה. ‫- ברצינות?
‫לוקאס, אני לא נכנסת לחור הזה.
‫התנדבת להציל חיות במצוקה.
‫- טוב. ‫- את לא חייבת לזחול פנימה.
‫רק תסתכלי.
‫- יש המון! ‫- כן.
‫הלוכדים העירוניים היו פה,
‫אבל לא תפסו את כולם.
‫ועכשיו, הקבלן רוצה להרוס את כל הבלוק,
‫עם החתולים או בלעדיהם.
‫בני אדם חטפו את המשפחה הכלבית שלי, ‫אבל בן האדם הזה, לוקאס, היה שונה.
‫הוא בא כל יום,
‫והחתולים סמכו עליו.
‫ולפני שהספקתי לחשוב, ‫הכפות שלי התחילו לזוז.
‫חכה!
‫לוקאס! תראה, כלבלב!
‫אלוהים!
‫היי. מה... את עושה פה?
‫והוא גם היה טעים.
‫היא ממש חמודה.
‫לא יהיה קשה למצוא לך בית.
‫רגע.
‫ראית איך היא רצה אליי.
‫אולי זה סימן שהיא צריכה לגור אצלי.
‫לוקאס, אתה לא מסוגל לגדל כלב, טוב?
‫מה תעשה כשתהיה בלימודים, ‫או בבית החולים?
‫תקשיבי, אני בעצם חי אצל אימא שלי.
‫זה לא כמו שזה נשמע. היא יוצאת צבא.
‫אולי ראית אותה בבית החולים.
‫- טרי ריי? ‫- כן!
‫היא לא מסוגלת לעבוד עדיין,
‫אז היא בבית, גם כשאני לא.
‫אולי גורה תעזור גם לה.
‫אף פעם לא הרגשתי טוב כל כך, ‫כמו כשהוא החזיק אותי.
‫באמת נראה שהיא מחבבת אותך מאוד.
‫מה את מוצאת בו שאני לא, גורה?
‫היי, אתם! עופו משם!
‫בוא!
‫זה שטח פרטי!
‫ניפגש אחר כך, טוב?
‫- תתקשרי אליי. ביי. ‫- ביי.
‫- היי, אימא. ‫- היי.
‫אני חושב לקרוא לה ״בלה״.
‫חמודי, אתה יודע שאסור לנו להחזיק כלב.
‫בעל הבית לא מרשה.
‫אומרים שכלבים עוזרים נגד דיכאון.
‫- מי אמר? ‫- אני די בטוח שמישהו אמר את זה.
‫זה יהיה מין קטע כזה
‫שאני אומרת שזה רעיון נוראי, ‫ואתה בכל זאת עושה את זה?
‫כן. וממי לדעתך למדתי את זה?
‫לוקאס ואני שיחקנו במשחקים מעולים.
‫בלה, תביאי את הכדור!
‫שיחקנו ״תפוס את הכדור״...
‫די.
‫- שיחקנו ״די״. ‫- די, בלה.
‫אני צריך ללמוד.
‫הנה.
‫קחי את השמיכה שלי.
‫היה לה ריח מדהים, ממש כמו של לוקאס!
‫- שיחקנו ״אל תלעסי נעליים״. ‫- בלה...
‫אל תלעסי נעליים.
‫והיה המשחק שהכי אהבתי.
‫מה? מה את רוצה?
‫אני מנסה...
‫רוצה פיסה קטנטנה של גבינה?
‫״פיסת גבינה קטנטנה״ מילא אותי
‫בתחושה חזקה נורא,
‫של ביטחון, ואושר, וחמימות, הכול ביחד.
‫זאת הייתה אהבה.
‫חייב לצאת!
‫אני באיחור נוראי.
‫חייב להגיע לעבודה. ביי, בלה.
‫המשחק היחיד שלא אהבתי ‫היה ״ללכת לעבודה״.
‫תהיי טובה.
‫שמיכת הלוקאס אירחה לי לחברה,
‫אבל היא לא הייתה כמו לוקאס האמיתי.
‫הייתה לי גם המשפחה החתולית שלי,
‫ולוקאס הפך גם
‫לחלק ממנה.
‫זה לחתולים. הנה.
‫את רואה?
‫אימא חתולה!
‫אני אוהבת את אימא חתולה, ‫ואני אוהבת להיות בלה!
‫בואי. הולכים הביתה.
‫להתראות, חתולים.
‫להתראות מחר!
‫זמן לישון, בלה. בואי.
‫ובסוף כל יום, שיחקנו...
‫שבי. מוכנה ל...
‫פיסת גבינה קטנטנה?
‫טוב, עלי לשמיכה.
‫לילה טוב, בלה.
‫לוקאס היה הבנאדם שלי, ‫ואני הייתי הכלבה שלו.
‫זה היה הבית שלי.
‫בכל פעם שלוקאס שיחק
‫בללכת לעבודה,
‫הייתי מוציאה את אימא לטיול.
‫- מה, חמודה? ‫- זה שוב הסנאי הזה!
‫אני חייבת לתפוס אותו!
‫הוא בורח!
‫- בלה, לא. ‫- הוא ממש שם!
‫לא לרדוף אחרי סנאים.
‫בואי, בלה.
‫אהבתי את אימא, אבל היא לא הבינה
‫איך צדים סנאים.
‫כלבה נחמדה.
‫סליחה, לא התכוונתי להבהיל אותך.
‫אני גאנטר בקנבאואר.
‫הבתים האלה הם שלי.
‫מה אתה רוצה, מר בקנבאואר?
‫בבקשה, קראי לי גאנטר.
‫הכרתי את הריח הזה.
‫וידעתי שזה לא טוב.
‫אני יודע שהבן שלך דיווח
‫לרשות הבינוי על החתולים המטומטמים,
‫ונפטרתי מהם.
‫איבדתי כבר את כל הקיץ.
‫את מוכנה לבקש ממנו שיפסיק?
‫הבן שלי לא יפסיק, מר בקנבאואר,
‫כי עוד יש חתולים שחיים שם.
‫לדברי הלוכד העירוני, אין.
‫הלוכד העירוני משקר, וגם אתה.
‫איזה מין כלב זה? פיטבול?
‫לא יודעים. מצאנו אותה חיה עם החתולים ‫שלטענתך לא קיימים.
‫מה שאני מנסה להגיד, גברת,
‫זה שלא כדאי לך ולבן שלך ‫לפתוח במלחמה נגדי.
‫מלחמה? מה אתה יודע על מלחמה?
‫טוב.
‫אבל לפרוטוקול, ניסיתי
‫לפתור את זה ברוח טובה, ‫ואתם אלה שמתנגדים.
‫לא. בפרוטוקול יירשם שבאת הנה
‫בואי, בלה. תירגעי.
‫תירגעי. נצא לעשות צרכים.
‫מה זה? קר, רטוב...
‫גלידה!
‫- גלידה נופלת מהשמיים! ‫- בלה...
‫זה שלג.
‫זה רק שלג. תעשי צרכים.
‫מה?
‫- אהבתי לשחק ״צרכים בשלג״! ‫- רדי.
‫לוקאס הגיע!
‫כשלוקאס חזר הביתה,
‫- הרגשתי אושר בכל הגוף. ‫- שלום.
‫- מה זה? ‫- לא יודע.
‫זה היה דבוק לדלת.
‫אוי לא.
‫זה מבעל הבית.
‫הוא יבוא מחר לבדוק את הברז.
‫אבל יש לי טיפול, ולך יש עבודה.
‫מה נעשה עם בלה?
‫אסור לה להיות בבית כשהוא יגיע.
‫נפעל לפי התכנית.
‫אם הם יראו אותה, הם יפטרו אותך.
‫אל תדאגי.
‫השטח פנוי. בוא מהר.
‫באותו יום שיחקתי ב״הולכים לעבודה״.
‫בלה. טוב, חכי פה.
‫לא אהבתי לשחק ״חכי״.
‫לא לנבוח. הבנת?
‫בקרוב אבוא לבדוק מה שלומך.
‫אסור שיתפסו אותך. בסדר, בלה?
‫רגע, לאן אתה הולך?
‫לא לנבוח.
‫אני בהחלט לא מבינה את המשחק הזה.
‫לוקאס?
‫הפיזיותרפיסט מדווח שאין שיפור,
‫וממליץ על טיפול פעמיים ביום.
‫אפשר לנסות, אבל אם הוא...
‫ד״ר גאן,
‫תסלח לי לרגע?
‫- ואלרי, אני תכף חוזרת. ‫- טוב.
‫כן, נבחתי, אבל זה הצליח!
‫- אתה כאן! ‫- לא.
‫זה המשחק?
‫בלה?
‫- אלוהים, כמה היא גדלה! ‫- אוליביה!
‫את מכירה
‫מישהו פה שיכול לשמור עליה לשעה, ‫עד ההפסקה שלי?
‫רק לשעה.
‫טוב, בסדר. אבל אתה יודע ‫שאתה רק מדבר איתי
‫כשיש לך בעיות עם חיות, נכון?
‫הפרעתי למשהו?
‫לא יכול להיות שהבאתם כלב לבית החולים, ‫למרות כל התקנות!
‫אני יודע, תאו. ‫לא יכולנו להשאיר את בלה בבית היום.
‫אם בעל הבית יתפוס אותנו עם כלב, ‫הוא עלול לפנות אותנו.
‫עכשיו אני מבינה.
‫המשחק הוא ״המון אנשים בחדרון קטנטן״.
‫״בלה״, מה?
‫אתה יודע מה?
‫אני אעזור.
‫היי, כולם!
‫יש לי אורחת מיוחדת היום.
‫תכירו, זאת בלה.
‫היי, בלה!
‫כמה זמן את כבר לא שותה?
‫כל כך הרבה זמן?
‫רעיון טוב!
‫- כן. ‫- תודה!
‫רק מדי פעם...
‫מאז נהניתי מאוד לשחק ״הולכים לעבודה״.
‫נראה שכיף לה פה.
‫פשוט אין לי מוטיבציה.
‫אני יודעת שזה יעשה לי טוב, אבל...
‫תמיד הרגשתי את העצבות של אימא נעלמת
‫כשניחמתי אותה, ‫כמו שאימא חתולה ניחמה אותי.
‫מק, מה קורה איתך?
‫זה... פשוט...
‫כאב בלתי פוסק.
‫אבל גם אחרים היו זקוקים לי.
‫מק היה הכי עצוב.
‫על אמת. דיבור אמיתי.
‫אביא אותה שוב מחר.
‫תראו מי באה!
‫עכשיו היו לי המון חברים חדשים.
‫- בואי, בלה! ‫- תראו!
‫דרו לקח אותי לנסיעות ‫במכונית הקטנה שלו.
‫בלה. פה גדול.
‫לסטיב היו כפיות טעימות מאוד.
‫לחלק מהחברים שלי היו דיסקיות, כמו לי!
‫כלבה טובה.
‫בלה!
‫בלה, תתכופפי!
‫עושים כביסה!
‫אהבתי לשחק ״עושים כביסה״.
‫וכולם שיחקו במשחק בשם ״דוקטור גאן״.
‫דוקטור!
‫- דוקטור גאן. ‫- קדימה!
‫היי, דוקטור גאן.
‫דוקטור גאן. תיכנסי!
‫- תודה. ‫- תורך.
‫- קח את הזמן. ‫- תודה.
‫טוב. בוקר טוב.
‫- בוקר טוב, דוק. ‫- בוקר טוב לכולם.
‫- בוקר טוב, דוקטור גאן. ‫- בוקר טוב, דוק.
‫- בוקר טוב. ‫- מה קורה, דוק?
‫טוב...
‫הכול בסדר?
‫ביי, דוק.
‫כלבה טובה!
‫בואו נעשה את זה שוב!
‫- איזו חכמה. ‫- כלבה טובה.
‫נהניתי אתמול.
‫גם אני.
‫עכשיו, בכל פעם שלוקאס ואני ‫יצאנו לחפש את הסנאי,
‫גם אוליביה הצטרפה.
‫אז תהיה עוד פעם? טוב.
‫- תיקחי את בלה? ‫- כן.
‫- אתקשר לעמותה. ‫- כן.
‫היי!
‫חכו! עצרו!
‫מה אתם עושים?
‫עוד יש שם חתולים. ‫אתם לא יכולים לעשות את זה.
‫- יש לנו רישיון. ‫- זה לא משנה.
‫- אתה צוחק עליי? ‫- היי!
‫- נמאס לי ממך, חתיכת... ‫- הם בדרך.
‫אפשר לדבר איתך רגע?
‫למה אתה עושה לי חיים קשים?
‫איך בכלל השגת רישיון?
‫זה נכס רשום. בלי חתולים.
‫- היי. ‫- אתה בשידור חי, רוצח חתולים.
‫אין שום חתולים!
‫אימא חתולה!
‫לאן את הולכת?
‫אין חתולים?
‫עמותת בעלי החיים שאני עובדת בה ‫התקשרה הרגע לרשות הבינוי
‫כדי שיפסלו לך את הרישיון.
‫הם לא פועלים במהירות כזאת.
‫כן, כשחברה בדירקטוריון שלנו מתקשרת.
‫היא בכירה במועצה.
‫היי, גאנטר.
‫כן.
‫זה בקשר לרישיון שלך.
‫מי זה יכול להיות?
‫לא יודע. אני אפתח.
‫סלח לי,
‫הגיעה תלונה שאתה מסתיר בעל חיים מסוכן.
‫תלונה? ממי?
‫כידוע לך, ‫אסור להחזיק כלבי פיטבול בעיר דנוור.
‫כל עוד הכלב בתחומי הבית, ‫אסור לנו לגעת בו.
‫- אני זוכרת אותו. ‫- אני מיידע אותך
‫שאם הכלב הזה ייתפס ברחוב,
‫הוא יושם בהסגר.
‫המשך ערב נעים.
‫טוב, בלה. זה חשוב מאוד.
‫ננסה שוב.
‫טוב. מוכנה?
‫ו...
‫הביתה.
‫ככה, בלה.
‫הביתה.
‫כן.
‫המשחק הכי טוב בעולם!
‫כשמשחקים ״הביתה״, ‫אני צריכה להכניס את הראש לכאן.
‫כן! הצלחת!
‫עשית ״הביתה״! כל הכבוד.
‫- מרשים. ‫- כל הכבוד, בלה.
‫כלבה טובה.
‫מעכשיו, אם נצא מהבית עם בלה,
‫ולוכד הכלבים ינסה לקחת אותה, ‫פשוט נגיד ״הביתה״.
‫אהבתי לשמח את לוקאס.
‫הסנאי!
‫הייתי מוכרחה לתפוס את הסנאי.
‫סנאי!
‫בלה?
‫בלה!
‫בלה, חיפשתי אותך בכל מקום.
‫כלבה רעה.
‫בלה, אל תעשי את זה שוב לעולם.
‫לא אכפת לי מהחלון, אבל אסור לך לברוח.
‫אל תזוז, חבוב.
‫אני מחרים את בעל החיים הזה.
‫- אתה לא. ‫- אני כן, וזה הגיבוי שלי.
‫זה פיטבול. זאת החרמה חוקית.
‫אם הוא יתנגד, תעצרו אותו.
‫הביתה, בלה.
‫בלה, הביתה.
‫- הביתה, בלה. ‫- אבל אתה זקוק לי.
‫בלה.
‫בלה, בבקשה. לכי הביתה.
‫נכון.
‫- לאט לאט. ‫- בלה, הביתה.
‫לאט... הנה.
‫אל תעשה את זה!
‫- אדוני. ‫- בואי.
‫אדוני, עזוב.
‫תן לו את הכלבה.
‫לא כשזה עליה.
‫עזוב.
‫צ׳אק, תן לו לעשות את זה.
‫זה בסדר, בלה.
‫זה בסדר.
‫אחריי.
‫זה בסדר. אני מחזיק אותך.
‫זה בסדר.
‫בלה, פישלתי.
‫אני נורא מצטער.
‫פתאום,
‫הרחתי המון כלבים אחרים.
‫אבוא ואקח אותך, בלה. מבינה?
‫סליחה שלא עשיתי ״הביתה״, לוקאס.
‫- לא אתן להם לפגוע בך. ‫- טוב, מספיק.
‫תתרחק בבקשה.
‫תתרחק.
‫בבקשה!
‫לוקאס?
‫היה המון רעש, ‫וכל הכלבים היו עצובים נורא.
‫פנימה.
‫חשבתי שאם אעשה ״כלבה טובה״, ‫ייתנו לי לחזור ללוקאס.
‫עשיתי ״שבי״.
‫עשיתי ״שבי״ עוד.
‫עשיתי ״לא לנבוח״.
‫עשיתי הרבה ״לנבוח״.
‫שמיכת לוקאס חסרה לי.
‫הייתי צריכה לעשות ״הביתה״.
‫בואי.
‫שלום!
‫חכי.
‫את לא נראית לי מסוכנת, חמודה.
‫בואי.
‫- היי! ‫- לוקאס!
‫- היי! ‫- אני מוכנה לעשות ״הביתה״!
‫היי. את רואה? באתי.
‫- באתי. ‫- נפתרה השאלה הראשונה.
‫ברור שהיא הכלבה שלך.
‫כלבה טובה. אני יודע. כלבה טובה.
‫טוב. הנה.
‫אז שילמת את הקנס.
‫אני רק צריכה לתת לך את פרטי השחרור.
‫בדנוור, כלב מסווג כפיטבול
‫אם שלושה לוכדים מוסמכים ‫מעידים שהוא כזה.
‫ובלה סווגה כפיטבול.
‫מה המשמעות של זה?
‫זאת אומרת שאם הם ילכדו אותה שוב, ‫היא תומת.
‫- מה? ‫- זה החוק.
‫״פיטבול״ זה תיאור די כללי. ‫זה כמו להגיד ״כלב ציד״.
‫מועצת העיר קבעה שמותר לגרש כלב מהעיר
‫בגלל המראה שלו.
‫זאת בעצם גזענות כלפי כלבים.
‫אני יודעת. זה מטופש.
‫בלה היא הכלבה הכי עדינה בעולם.
‫בבית החולים, עם החיילים המשוחררים...
‫הם מתים עליה.
‫ואם נעבור דירה?
‫לגולדן, או למקום אחר, ‫מחוץ לתחומי העיר?
‫זה פיתרון.
‫בינתיים, יש לך מישהו שיכול לשמור עליה?
‫הדודים שלי גרים בפרמינגטון.
‫- הם יעזרו לנו. ‫- ניו מקסיקו?
‫זה 600 ק״מ מפה.
‫אני ממש מוכנה לעשות ״הביתה״ עכשיו.
‫טוב, קדימה. הנה הדינוזאור שלך.
‫מה עוד?
‫תודה רבה לך על זה.
‫אנחנו שמחים לעזור.
‫אוליביה כזאת מתוקה.
‫זהו זה.
‫אחכה ברכב.
‫למה כולם עצובים כל כך?
‫כולנו בבית עכשיו.
‫בלה, אני נורא מצטערת.
‫ניפגש בקרוב.
‫טוב. אתגנב מהחלון האחורי.
‫לפחות אין עליו רשת.
‫הנה.
‫שלום.
‫עצור.
‫הגיבוי לא יגיע מספיק מהר כדי לעזור לך.
‫אנחנו מבינים את המשחק הקטן שלך.
‫זה גאנטר, נכון?
‫אתה עובד אצלו?
‫אולי אתם סתם חברים.
‫עכשיו, אתה תיתן לבן שלי
‫ללכת לרכב ולהיפרד מהכלבה שלו,
‫ללא שום הפרעה מצדך.
‫ברור?
‫ברור.
‫תיכנסי, בלה. זהו.
‫את כזאת כלבה טובה, בלה.
‫אני יודע שלא תביני, ‫אבל אני לא נוטש אותך.
‫אני רק שולח אותך למקום מבטחים.
‫לאן נוסעים?
‫למה שלא אסע מלפנים, איתך?
‫את חייבת את השמיכה שלך.
‫למה הוא הביא את שמיכת לוקאס שלי?
‫היא אמורה להיות על המיטה.
‫אני מבטיח: ‫בקרוב מאוד תוכלי לחזור הביתה.
‫לוקאס אמר ״הביתה״, ‫אבל אז הוא סגר את הדלת.
‫אני צריכה את לוקאס!
‫בבקשה! לא!
‫הריח שלו הלך ונחלש.
‫התרחקתי ממנו עוד ועוד.
‫הרחתי את שמיכת לוקאס ‫כדי לשפר את מצב הרוח,
‫אבל זה לא היה לוקאס.
‫ברוכים הבאים לפרמינגטון, ניו מקסיקו
‫ארצה.
‫בלה, בואי הנה.
‫כן...
‫כמה שאת יפה. כן!
‫האנשים האלה היו נחמדים.
‫הם טיפלו בי, אבל... ‫הם לא היו המשפחה שלי.
‫זה לא היה הבית.
‫הלו?
‫היי, איך הולך?
‫היא בסדר. כן. באמת?
‫טוב. אז ניפגש מחר.
‫נחשי מה?
‫הם מצאו בית נחמד בגולדן,
‫ומחר הם יבואו לאסוף אותך.
‫את בטח מוכנה לחזור הביתה. ‫את כלבה טובה, בלה.
‫חוזה אמר ״הביתה״.
‫אבל איך?
‫לילה טוב.
‫התחושה הזאת חזרה.
‫הייתי אמורה להיות עם לוקאס.
‫הייתי מוכרחה למצוא דרך אליו.
‫לא ידעתי מה הדבר הרועש הזה,
‫אבל חוזה אהב מאוד ‫להוציא אותו לטיולים בגינה.
‫אבל אני זוכרת את זה, ‫מ״לעשות צרכים בשלג״.
‫רגע!
‫כן!
‫אני עושה את זה!
‫אני עושה ״הביתה״!
‫הבנתי ש״הביתה״ זה רחוק מאוד,
‫אבל ידעתי שאני בכיוון הנכון.
‫עכשיו זו הייתה תחושה של משיכה, ‫כאילו אני קשורה ברצועה
‫ומסבירים לי איך עושים ״הביתה״.
‫וידעתי שאם אמשיך, אראה שוב את לוקאס.
‫בלילה הראשון, הייתי עייפה נורא.
‫והיו המון ריחות מוזרים.
‫מה זה?
‫הוא נראה כמו חתול, ‫אבל יש לו ריח של כלב.
‫אני מקווה שהוא לא יחזור.
‫הגיע הזמן לארוחת בוקר,
‫אבל לא מצאתי צלחת אוכל בשום מקום.
‫זה לא בצלחת,
‫אבל מתאים לי!
‫ארוחת הבוקר הזאת זריזה מאוד!
‫אני צריכה ארוחת בוקר!
‫ארוחת הבוקר הזאת הייתה ‫חמקמקה עוד יותר מהסנאי.
‫מעולם לא הייתי רעבה כל כך.
‫אנשים!
‫יש שם אנשים.
‫דורנגו, קולורדו
‫להקה.
‫אולי לא כדאי להפריע להם.
‫אבל אני רעבה כל כך.
‫״שן אחת״ הוא מגודל.
‫בשביל הנימוס, ארחרח בזהירות ‫את המקומות שהכלבים האחרים סימנו.
‫מה?
‫״שיער פרוע״ הוא המנהיג!
‫תודה.
‫איזו להקה נהדרת.
‫הם ידעו איפה אפשר להשיג עוף מצוין.
‫היי! הנה אתם.
‫היום בתפריט: עוף.
‫טעים לכם!
‫אני מתה על איש העוף הזה.
‫יפה מאוד. זה הכול!
‫אתם יכולים ללכת. קישטה.
‫אני באה!
‫״שן אחת״ היה צייד אמיץ,
‫שלא פוחד משום דבר.
‫היה כיף ללמוד ממנו איך לצוד.
‫כמה כיף בלהקה!
‫שלום, חמודים!
‫ומי את? את חדשה?
‫הנה לכם, חמודים. כן.
‫לכו הביתה עכשיו. הביתה.
‫איך היא ידעה שאני עושה ״הביתה״?
‫הביתה!
‫היה יום נהדר.
‫אבל לאן ״שן אחת״ הולך?
‫בוא, תיכנס.
‫וגם ״תחת פרוותי״?
‫נותרנו רק אתה ואני, ״שיער פרוע״.
‫רגע.
‫לכולם בלהקה הזאת יש בני אדם משלהם.
‫״שיער פרוע״ רצה שאבוא איתו, ‫ואצטרף למשפחה שלו,
‫נראה שזה מקום נחמד, ‫עם הרבה ריחות טובים.
‫אוכל להיות מאושרת כאן.
‫אבל הם לא זקוקים לי.
‫אימא זקוקה לי.
‫לוקאס זקוק לי.
‫ואני זקוקה להם.
‫אז הייתי מוכרחה להמשיך ״הביתה״.
‫סכנה: דובים באזור
‫עכשיו ידעתי שכדי לצוד ‫צריך להגיע לאזור שיש בו אנשים,
‫ולעשות מה ש״שן אחת״ הראה לי.
‫אבדה כלבה: בלה
‫זהירות, דובים
‫שימו לב: זאבים באזור
‫הרחתי דם.
‫אף פעם לא ראיתי חיה גדולה כל כך.
‫ודבר רע מאוד קרה לה.
‫הנה! מכאן!
‫אני רואה אותה. קדימה.
‫היא בטח שווה אלף דולר.
‫לפחות! איזו יפה!
‫- כמה היא שוקלת לדעתך? 55 קילו? ‫- כן.
‫- בוא נעשה סלפי. ‫- בטח.
‫טוב, מוכן?
‫- כן. ‫- הנה.
‫איזו יפהפייה.
‫- אתלה אותה על הקיר. ‫- כן.
‫מה זה?
‫קצת דומה לחתול.
‫קיוויתי שהחתולה תבוא איתי, ‫ושהאנשים הרעים לא יתפסו אותה.
‫לחתולה הזאת היה ריח שונה ‫מלכל חתול אחר שהכרתי.
‫היא הולכת אחריי?
‫כן, היא הולכת אחריי.
‫ופתאום הבנתי שזאת לא חתולה בוגרת.
‫היא עדיין חתלתולה.
‫חתלתולה ממש גדולה.
‫בואי, חתלתולה גדולה. מכאן.
‫החיה הגדולה כנראה הייתה ‫אימא של החתלתולה הזאת.
‫״חתלתולה גדולה״ ‫הזכירה לי את אימא כלבה,
‫וכמה עצובה הייתי כשלקחו אותה.
‫היא הייתה צריכה שמישהו ישמור עליה.
‫אימא של חתלתולה גדולה ‫כבר לא יכלה להאכיל אותה,
‫אז אני עשיתי את זה.
‫עכשיו הייתי אימא חתולה ‫של ״חתלתולה גדולה״.
‫״חתלתולה גדולה״ הייתה צריכה לאכול, ‫וגם אני.
‫אז עשיתי מה שכל אימא הייתה עושה:
‫יצאתי לצוד.
‫סליחה, תינוק!
‫היי! לא!
‫בלילות רבים, ״חתלתולה גדולה״ ‫הייתה יוצאת לבדה.
‫אני ישנתי וחלמתי על הבית.
‫מוכנה לפיסת הגבינה הקטנטנה שלך?
‫בבקשה. כלבה טובה.
‫את כזאת כלבה טובה, בלה.
‫עם הזמן, ״חתלתולה גדולה״ גדלה,
‫אבל עדיין לא הבינה איך עושים ״הביתה״.
‫אז בכל פעם שהיא ניסתה לעשות משהו אחר,
‫תמיד החזרתי אותה.
‫בכל פעם ש״חתלתולה גדולה״ יצאה בלילה,
‫חתולים אוהבים דגים,
‫אבל קיוויתי שמישהו ייתן לה עוף.
‫חיממנו זו את זו.
‫היינו משפחה עכשיו.
‫הרחתי משהו כל הבוקר.
‫משהו כמו... כלב.
‫בהתחלה, שמעתי אותם.
‫ואז ראיתי אותם.
‫העיניים שלהם היו קרות.
‫הם צדו אותנו.
‫והייתי חייבת להגן על ״חתלתולה גדולה״.
‫היי! עופו מפה!
‫תסתלקו!
‫היי, תראו!
‫- זה חתול בר? ‫- לא, זאת פומה.
‫פומה צעירה.
‫- ״חתלתולה גדולה״ פחדה מהאנשים. ‫- היא מהירה!
‫אבל החלטתי לבדוק אם הם ייתנו לנו אוכל.
‫נראית לי די מפוחד.
‫אף פעם לא ראיתי פומה בטבע.
‫היא הייתה ענקית. באורך שלושה מטר.
‫- לפחות שלושה וחצי. ‫- כן.
‫היי. בואי נראה אם שמך כתוב על התג.
‫מי כלבה טובה?
‫- היא חמודונת. ‫- נכון.
‫רוצה נקניק?
‫הנה נקניק. שבי. כלבה טובה.
‫קוראים לה בלה.
‫תני יד. יופי. כלבה טובה.
‫ויש מספר טלפון. ״לוקאס ריי״.
‫לוקאס?
‫אתקשר אליו.
‫חבר׳ה, נראה לי שמשהו זז שם.
‫זה עובר לתא קולי.
‫היי, הגעתם ללוקאס ריי...
‫- זה הוא! ‫- עוזר מטפל
‫בבית החולים ״מקלרן״ ליוצאי צבא. ‫נא להשאיר הודעה.
‫אם התקשרתם בקשר לכלבה שלי ‫שהלכה לאיבוד, בלה...
‫שמע, היא משתגעת!
‫אנא השאירו מספר, או התקשרו לאוליביה ‫במספר 612-589-1743.
‫מה?
‫- פומה! תיכנסו לרכב! ‫- אלוהים!
‫אני פה, לוקאס!
‫אני פה!
‫בלה
‫״לעשות צרכים בשלג״!
‫היא התנהגה כאילו זה קל.
‫כלב!
‫המון זמן לא שיחקתי עם כלב!
‫דאץ׳, מה אתה נובח?
‫היי.
‫שקט. שתוק!
‫דאץ׳!
‫כלב טיפש!
‫דאץ׳!
‫זוז משם!
‫דאץ׳!
‫הרחתי את הפחד של הכלב האחר.
‫הוא בטח שם. אלה הכלבים שלו.
‫- הנה! ‫- קדימה.
‫הוא נושם?
‫חייג למוקד החירום.
‫אוקיי, להרים.
‫- הוא ישרוד? ‫- כן.
‫הצלתם את חייו.
‫מה בקשר לכלבים? הם שלו.
‫זה תלוי בכם.
‫אנחנו יכולים להזמין לוכדי כלבים, ‫אבל אנחנו לא יכולים לחכות להם.
‫מצטערת. בהצלחה.
‫הם כנראה יישארו איתנו.
‫בואו, כלבים.
‫״חתלתולה גדולה״!
‫בואו.
‫אל תיקחו אותי ממנה. היא זקוקה לי.
‫בואו, כלבים. בואו.
‫לא!
‫בואו.
‫בבקשה!
‫דאץ׳, בוא הנה.
‫בואי. תסמכי עלינו.
‫למה יש לי הרגשה שאתה נהנה מזה בסתר?
‫אני אוהב כלבים!
‫אבל צריך להאכיל אותה יותר.
‫- רואים לה את הצלעות. ‫- החוצה!
‫לא. לא לשרוט.
‫איך קוראים לך?
‫מולי? אלי?
‫תנו לי לצאת!
‫- בלאנש. ‫- בלאנש?
‫אתה צוחק עליי?
‫לכלבה של אימא שלי קראו ״בלאנש״.
‫זה מסביר המון.
‫אתה רואה? טוב לו פה.
‫גאווין, חייבים להחזיר לו ‫את הכלבים שלו.
‫אני אוהב את ״בנות הזהב״.
‫יכולתי להריח ניחוח עמום ‫של ״חתלתולה גדולה״ ברוח.
‫היא חיכתה לי.
‫ומעבר לה, לוקאס ו״הביתה״.
‫ביאטריס? מילי? סופי?
‫סיידי?
‫קלואי?
‫בלה.
‫בלה! אתה רואה? ‫אמרתי לך, בלה. כלבה טובה.
‫- איך הוא ידע איך קוראים לי? ‫- קוראים לך בלה!
‫כשנחזור לעיר, אקנה לך
‫תג עם השם שלך.
‫כן!
‫גאווין...
‫דאץ׳ נהנה כאן, וגם אני.
‫היה לנו אוכל מתי שצריך.
‫רוצים חטיף?
‫היינו בפנים, והיה חמים.
‫לדאץ׳ ולי היה מקום רך לישון בו,
‫והיה לנו זה את זה.
‫התחלנו להרגיש כמו בבית.
‫- היי. ‫- היי.
‫מה זה?
‫בגלל שהשלמת סוף סוף את הספר שלך.
‫היי... בואי הנה.
‫שמת את מספר הטלפון שלנו על התגים שלהם?
‫איזה מספר אם לא שלנו?
‫הריח הזה היה מוכר.
‫את עוזרת לי? ‫את אוהבת לעשות כביסה, בלה?
‫לעשות כביסה? אני מכירה את המשחק הזה!
‫נראה שכן!
‫כן.
‫מה קרה?
‫סלח לי בבקשה.
‫ההוא ממפולת השלגים... זאת אחותו.
‫הוא השתחרר מבית החולים.
‫סליחה...
‫כן, אני בטוח.
‫דאץ׳ בהחלט היה כאן בעבר.
‫הוא סימן כל פינה בחצר.
‫לאט לאט, דאץ׳.
‫הלו? מר קורץ׳?
‫- בואי, בלה. ‫- מר קורץ׳? הלו?
‫כאן.
‫אוי! דאץ׳!
‫רד ממני!
‫דאץ׳ פשוט שמח לראות אותך.
‫יש לי 11 שברים, והכלב קופץ עליי!
‫רד ממני, כלב טיפש!
‫דאץ׳ שמח לראות את האיש הזה,
‫אבל למה הוא לא שמח לראות את דאץ'?
‫אני טיילור. זה גאווין.
‫אנחנו הצלנו אותך.
‫אני לא זוכר את זה.
‫אני רק יודע שאחותי אמרה ‫שתביאו את הכלב,
‫וזה מגוחך.
‫מגוחך?
‫אני לא מבין אותך.
‫נראה לך שאני מסוגל לטפל בכלב?
‫אבל הם הכלבים שלך.
‫כלבים? בחיים לא ראיתי את הכלב השני.
‫בלה לא שלך?
‫אבל היא ניסתה לחלץ אותך.
‫אני לא לוקח את אף אחד מהם.
‫אתה חייב לקחת את דאץ׳ לפחות.
‫מה שתעשו עם הכלבה השנייה,
‫תעשו את זה גם עם דאץ׳.
‫בואו, כלבים.
‫בוא, דאץ׳.
‫בוא.
‫- בוא. ‫- האיש הזה צריך להיות לבד.
‫בוא.
‫בואי. בלה.
‫כלבה טובה.
‫אז יש לנו שני כלבים גדולים ומזילי ריר.
‫כמו שתמיד רציתי.
‫הם כלבים טובים.
‫- כן, נכון. ‫- בואי.
‫- בואי, בלה. ‫- הנה.
‫רגע.
‫השלג נעלם, אבל ידעתי איפה אני.
‫הייתי ליד המקום האחרון ‫בו ראיתי את ״חתלתולה גדולה״.
‫ופתאום הרגשתי את זה:
‫המשיכה של הרצועה הבלתי־נראית,
‫בוא נקפוץ לחנות החיות.
‫נקנה אוכל לכלבים.
‫דאץ׳ רצה שאשאר.
‫- שאהיה חלק מהמשפחה החדשה הזאת. ‫- היי, כלבים! לא!
‫לא, זה רחוק מדי.
‫- בואו. ‫- הנה.
‫- זה יכול היה להיות קל כל כך. ‫- דאץ׳!
‫- דאץ׳. ‫- בוא.
‫- כלבים! ‫- בואי. בלה!
‫דאץ׳!
‫דאץ׳.
‫- בלה, בואי!
‫דאץ׳ מצא סוף סוף בית,
‫בית שהגיע לו.
‫בואי, בלה.
‫- בלה, בואי! ‫- שב.
‫בלה!
‫בלה.
‫בלה, בואי!
‫בלה!
‫דאץ׳ מצא את הלוקאס שלו.
‫- בואי, בלה. ‫- בואי.
‫עכשיו, עליי למצוא את שלי.
‫בלה!
‫הייתי רעבה שוב.
‫והתגעגעתי ל״חתלתולה גדולה״.
‫ולדאץ׳.
‫הייתי צריכה למצוא מקומות של אנשים ‫כדי שאוכל לאכול,
‫למרות שהם לא היו בדרך שלי ״הביתה״.
‫מוטל
‫חיפשתי בכל העיר,
‫אבל כל מקומות הציד הטובים היו סגורים.
‫רגע! האם זה...
‫מרכול הודל
‫עוף!
‫גניסון, קולורדו
‫והנה זה!
‫כאילו ידעו שאני עומדת להגיע!
‫היי!
‫עצור! כלב!
‫תעצרו את הכלב הזה!
‫תפוס אותו!
‫אוכל על הרצפה תמיד הולך לכלב!
‫עוף!
‫זה היה טעים.
‫״חתלתולה גדולה״ הייתה אוהבת את זה.
‫היי, רוצה קצת מזה?
‫מים.
‫כלבה טובה.
‫יופי, חמודה.
‫זה בסדר. היי.
‫כמה שאת יפה! כן.
‫היי, מה זה?
‫בואי נראה... דיסקית.
‫בלה.
‫כן, גם לי נתנו דיסקית.
‫הוא ידע איך קוראים לי!
‫- ראיתי אותו פעם? ‫- אפילו בלי הדיסקיות,
‫המידע הביומטרי שלי שמור אצלם.
‫בואי.
‫כלבה טובה.
‫- לא! ‫- כלבה טובה.
‫יוצא צבא חסר בית ‫זקוק לכסף לאוכל לכלבים. תבורכו
‫שמו היה אקסל,
‫והוא תמיד קשר אותי ברצועה.
‫היי, חמודה!
‫איזו חמודה את.
‫- בבקשה. ‫- ביי.
‫תודה.
‫את טובה לעסקים, בלה.
‫משהו בו היה מוכר.
‫אקסל היה עצוב כמו שמק היה עצוב.
‫כמו שאימא הייתה עצובה.
‫רציתי לעשות חיים, כמו שהיה עם הלהקה,
‫אבל אקסל לא הבין שכלבים צריכים לשחק.
‫תירגעי.
‫חיממנו אחד את השני.
‫כלבה טובה.
‫הוא דאג שלא אהיה רעבה.
‫כלבה טובה, בלה.
‫לאט לאט, האוויר התחמם.
‫אבל אקסל נהיה עצוב יותר ויותר.
‫חשבתי שאקסל לעולם ‫לא ישחרר אותי מהרצועה.
‫לא אהבתי להיות קשורה בשרשרת.
‫הרגשתי שזה לא בסדר.
‫לא ידעתי איך לעזור לאקסל, ‫ועדיין לדאוג לעצמי.
‫הייתי צריכה לעשות ״הביתה״.
‫אני אוהב אותך.
‫זה רק אני ואת.
‫אין לי אף חבר חוץ ממך.
‫אני אוהב אותך, בלה.
‫אני אוהב אותך.
‫זה רק את ואני, בלה.
‫את ואני.
‫בלה, אני אוהב אותך.
‫אני אוהב אותך, בלה.
‫אני אוהב אותך.
‫שכבתי עם אקסל בזמן שהחום שלו הלך ודעך,
‫עד שלא היה יותר אקסל,
‫והוא כבר לא היה עצוב.
‫ישבתי, כמו כלבה טובה,
‫וחשבתי שמישהו יבוא אליי.
‫אף אחד לא בא.
‫הייתי כלבה טובה וזה לא עזר.
‫זה היה כאילו העולם כולו שכח אותי.
‫אבל לא יכולתי לוותר.
‫הייתי צמאה כל כך.
‫הייתי זקוקה למים.
‫טוב, בלה. זה חשוב מאוד.
‫את מוכנה? טוב.
‫לכי הביתה.
‫זהו.
‫לכי הביתה, בלה.
‫לכי הביתה.
‫בוא, יש פה שביל מגניב.
‫חכה לי!
‫- תמהר. אתה איטי. ‫- לא נכון!
‫תראה. כלב.
‫אנשים!
‫- מה קרה לו? ‫- לא יודע.
‫תיזהר, אולי יש לו כלבת.
‫אין לו כלבת, טמבל.
‫הוא תקוע. כלב טוב.
‫כלב טוב.
‫הוא קשור למשהו.
‫- מה? ‫- יש שם גופה!
‫אין מצב.
‫- הכלב קשור אליה. ‫- הוא מת?
‫נראה לי שכן.
‫מה תעשה?
‫כלבה טובה.
‫בחיים לא שתיתי מים טעימים כל כך.
‫עכשיו ידעתי שהמסע שלי ‫ארוך בהרבה ממה שחשבתי.
‫שני חורפים.
‫כמה חורפים עוד יהיו?
‫ובכמה עוד אוכל לעמוד?
‫הריח שלהם היה בכל מקום.
‫הם צדו אותי שוב.
‫ידעתי שהם יבואו.
‫אבל לא אתן להם לחשוב שאני מפחדת.
‫האם זאת...?
‫זאת ״חתלתולה גדולה״!
‫והיא חתלתולה גדולה־גדולה עכשיו.
‫כמה טוב היה להיות שוב ביחד.
‫וידעתי שגם ״חתלתולה גדולה״ ‫מרגישה כמוני.
‫ידעתי שלוקאס יתרגש ‫לפגוש את ״חתלתולה גדולה״,
‫ושכולנו נישן ביחד במיטה.
‫לוקאס בהחלט יצטרך מיטה גדולה יותר.
‫זה ריח חדש!
‫אני לא יודעת מה אלה, ‫ואני לא רוצה לדעת.
‫חתלתולה גדולה!
‫הנה זה!
‫״הביתה״ ולוקאס!
‫״חתלתולה גדולה״ רצתה שאבוא איתה,
‫ואני רציתי שהיא תבוא איתי.
‫אז ידעתי ש״חתלתולה גדולה״ ‫לא תבוא איתי הביתה
‫ולא תישן במיטה.
‫תמיד אהיה אימא חתולה שלך.
‫אהבתי את ״חתלתולה גדולה״.
‫אבל ידעתי שלעולם לא אראה אותה שוב.
‫גבולות העיר דנוור
‫כלב!
‫כלב! בוא הנה!
‫בוא הנה, כלב!
‫- אתה בסדר? ‫- כן.
‫תפסיקו, בבקשה!
‫מה קורה?
‫- קדימה. ‫- בבקשה, תפסיקו.
‫- כלב! ‫- בוא!
‫בואי אליי!
‫בואי, חמודה!
‫כאב לי נורא, אבל הייתי חייבת להמשיך.
‫הרחובות והבתים התחילו להיראות מוכרים.
‫סוף סוף עשיתי מה שלוקאס אמר.
‫עשיתי ״לכי הביתה״.
‫לוקאס! אימא!
‫- מי שם? ‫- לוקאס!
‫אסור לך להיכנס.
‫הכול היה שונה.
‫בואי. אתן לך פרס אם תצאי.
‫לוקאס? אימא?
‫בחיי...
‫איפה הם?
‫כלבת רחוב נכנסה לי לבית.
‫הרחתי שהם לא פה כבר הרבה מאוד זמן.
‫התאמצתי כל כך, ועשיתי דרך כה ארוכה.
‫לא יכולתי לעשות עוד צעד.
‫אימא חתולה?
‫איך נהיית קטנה כל כך?
‫- התקשרת בקשר לכלבת רחוב? ‫- כן.
‫- אתה! ‫- את!
‫אימא חתולה הסתכלה עליי כשעזבתי, ‫כמו ש״חתלתולה גדולה״ עשתה.
‫אולי ככה חתולים נפרדים.
‫נותר רק מקום אחד לחפש בו את לוקאס.
‫המרכז הרפואי ליוצאי צבא דנוור
‫- כלבים? ‫- כלב טוב.
‫פעם הייתי היחידה!
‫- אוליביה. ‫- מה?
‫נראה לי שכלב רחוב נכנס.
‫אין מצב.
‫לא יכול להיות.
‫בלה?
‫זאת היא! בואי!
‫מה קרה לך?
‫מה? מה קרה?
‫- לא. ‫- לוקאס?
‫לא יכול להיות.
‫בלה!
‫לוקאס!
‫בלה! את בחיים!
‫אני לא מאמין!
‫איפה היית כל הזמן הזה?
‫- זאת בלה? ‫- כן! זאת באמת היא!
‫בלה!
‫אלוהים! עברו שנתיים וחצי!
‫- היי! ‫- לוקאס! אוליביה! אימא!
‫עשיתי ״הביתה״!
‫- היא באה הביתה. ‫- אני יודע.
‫תתקשרי לווטרינר. תגידי לו שאנחנו באים.
‫- כן. ‫- אביא את המכונית.
‫לוקאס! יש בחוץ שוטר ‫שאומר שאתה צריך להביא את הכלבה.
‫טוב, כולם.
‫זה לא סיפור. אין מה לדאוג.
‫רק באתי לקחת את הפיטבול.
‫ואם מישהו מכם יתערב,
‫השוטרים האלה יעצרו אתכם.
‫אנחנו לא רוצים בעיות,
‫אבל אנחנו חייבים לקחת ‫את בעל החיים הזה.
‫חשבתי לבדוק למה חצי מהמשטרה
‫באה הנה לביקורת בעלי חיים שגרתית.
‫מישהו רוצה לעדכן אותי?
‫קפטן, באתי להחרים בעל חיים, ‫וחלק מהאנשים האלה
‫מנסים ליצור פה איזה מין סיטואציה.
‫זאת הפרעה לשוטר, הסתרת בעל חיים מסוכן,
‫והפרת צו חוקי.
‫מי מכם אחראי לרצף הפשעים הזה?
‫תיארתי לעצמי שמדובר במשהו כזה.
‫זה פיטבול?
‫זה לא נראה לי כמו פיטבול.
‫היא הכלבה שלי, אדוני, והיא פצועה.
‫אני לוקח אותה לווטרינר.
‫צר לי לבשר לך, צ׳אק צודק.
‫ניאלץ לקחת את הכלבה שלך לכלבייה.
‫טוב.
‫אבל לשם כך תצטרכו לעבור דרך
‫גדוד ראשון, אוגדה שלישית, ‫חיל הנחתים של ארצות הברית.
‫אוגדה ראשונה, חיל הרגלים.
‫אוגדה מוטסת 82, חיל הרגלים.
‫הצי השישי, חיל הים של ארצות הברית.
‫מוטסת 101, ״העיטים הצורחים״.
‫אוגדה רביעית, ‫חיל הרגלים של ארצות הברית.
‫אתם באמת רוצים שתהיה פה הסלמה?
‫ואתה?
‫גברתי, התפקיד שלי הוא לאכוף את החוק,
‫והחוק אומר שאני צריך ‫להחרים את הכלבה הזאת.
‫אם זה יצריך שוקרים ותרסיסי פלפל,
‫זה מה שזה יצריך.
‫לפי תקנות העיר דנוור...
‫רגע.
‫הוא אמר ״דנוור״.
‫נכון.
‫אבל זאת לא דנוור.
‫- זה שטח פדרלי. ‫- מה?
‫בית החולים ליוצאי צבא הוא שטח פדרלי.
‫טכנית, הוא לא חלק מהעיר דנוור.
‫אז זהו, קפטן.
‫לא צריך לריב, כי אין לכם סמכות.
‫אז איפה שירתתם?
‫- בצרה. ‫- קאבול.
‫הואה, מתקפת טט.
‫טוב, ההצגה נגמרה. הולכים הביתה.
‫כן.
‫אם אראה את הכלבה הזאת יוצאת מכאן, ‫אעצור את הרכב שלך.
‫לא.
‫צ׳אק, מתלוננים עליך יותר
‫מאשר על כל הלוכדים האחרים ביחד.
‫תחזיר את הרכב הזה. ‫אני מוציא אותך מעבודת שטח.
‫ושאף אחד לא יעצור מישהו בגלל כלב.
‫ברור?
‫יופי.
‫אלוהים, בלה... התגעגענו אלייך כל כך.
‫לא הבנתי מה קרה פה,
‫אבל נראה לי שזה משהו טוב.
‫ברוכים הבאים לגולדן
‫תראה מה מצאתי בתיבה.
‫שכחתי לגמרי.
‫- בואי. ‫- זוכרת את זה, בלה?
‫שמיכת לוקאס שלי!
‫- רציתי לנסות משהו. ‫- כן.
‫זה מה שהיא הכי אהבה כשהיא הייתה קטנה.
‫אבל אחרי כל מה שהיא עברה, ‫אני לא יודע אם היא תזכור.
‫בלה, רוצה...
‫- פיסת גבינה קטנטנה? ‫- פיסת גבינה קטנטנה?
‫היא זוכרת!
‫היא כלבה מדהימה.
‫באמת.
‫באמת הייתי בבית,
‫עם לוקאס, וגם עם אוליביה.
‫הייתי במקום בו הייתי צריכה להיות.
‫ו״חתלתולה גדולה״ הייתה ‫במקום בו היא הייתה צריכה להיות.
‫סוף סוף הבנתי
‫שהרצועה הבלתי־נראית ‫שמשכה אותי אל לוקאס
‫הייתה עשויה מאהבה.
‫הוא היה האדם שלי.
‫ואני הייתי הכלבה שלו.
‫תרגום כותרות יניב אידלשטיין